LONDON, 8. MAI 1945-FRIGJØRINGS- DAGEN-KRIGEN ER OVER
Det offisielle tidspunktet når alle krigshandlinger avbrytes,-
-er ett minutt over midnatt. Da er krigen mot Tyskland over.
Da kan vi tillate oss et kort øyeblikk av glede.
I dag har frigjøringen kommet.
Utenfor Buckingham Palace jublet folk seg hese.
Lillibet!
Til salongen.
Skynd deg!
10.30 er det erkebiskopen av Canterbury og mr Churchill. Forbereder du det?
Der er dere jo.
11.30 er det kaffe med Australias høykommissær.
-Og 12.15... -Mamma, i dag er det jo en stor dag.
Kan vi ikke gå ut?
Gå ut? Hvor da?
For å feire med folket.
-Vi er for opptatt. -Nettopp.
Sitt ned, kjære.
Hvor var jeg? 12.15, den polske delegasjonen kommer med gaver.
13.00 er det lunsj med Frankrikes ambassadør. -Da må du være forberedt.
-Ja, mamma. -Klokken 18.00 kommer BBC.-Klar?
Den franske ambassadørfruen kommer til å være så elegant.
Hun kommer til å rynke på nesen. La cuisine Anglaise, exécrable.
Blås i det, de er jo bare franskmenn.
-Jeg skal si noen velvalgte ord. -Å? "Det ville aldri gått uten dere?"
Hallo der, Mickey.
Siste nummer av Tit-Bits. Det står om Curzon Club. Veldig outré, åpenbart.
Tusen takk, Mickey. -Se her, så spennende.
Hele landet kommer til å feste i kveld.
Du må spørre dem. De hører ikke på meg.
Hør på dette. Hør her!
"Curzon er den absolutt beste nattklubben vest for Piccadilly."
"Like ved Claridges og den amerikanske ambassaden"-
-"ligger nattklubben der mr Gregory Peck nylig drakk martini og danset."
-Hvilken er det der igjen? -Lindy hop. Jeg skal vise deg det.
Ett, to, tre og fire.
I Chelsea Barracks blir det kjempefest i kveld.
Mickey fikk adgangstegnet av en venn. Tror du at jeg slipper inn?
-Ja da. -Jeg er jo prinsesse.
-Det holder om du er deg selv. -Den beste klubben i hele Mayfair...
Mamma sa nei.
-Hva slags "nei"? -Som i "kommer overhodet ikke på tale".
-Hva sa hun? -"Vi er ikke som alle andre..."
Bla, bla...
Tror hun at jeg kommer til å ende i armene på en full sjømann, eller?
Du må ha spurt henne på feil måte.
Vi kommer til å tilbringe resten av livet i dette mausoleet!
Jeg er så lei av det.
"Jeg taler til dere fra imperiets eldste hovedstad."
"En by som har lidd, men ikke bukket under i krig."
"Jeg ber dere bli med meg i en bønn i takknemlighet."
-Så langt? -Veldig bra. Svært åpent og ærlig.
Imponerende.
-Synes du det? -Det synes vi alle. Fortsett nå.
"Nå når klokken..."
"Nå når klokken er slagen, og krigens skygge er borte"...
Altså, vi er oppdratt til å forstå hvor viktig det er med ærlighet.
Ikke gjør dette verre.
-Dette har vært som et kloster. -Og vi dets nonner.
-Vi har rett til å feire-ute. -Jeg er enig helt med henne.
Det går ikke, det vet dere. Hva er det som lokker sånn der ute?
Det vet vi jo ikke før vi har vært der.
Kjære barn, vi har jo bedt hit deres nærmeste venner.
-Passende unge... -Nærmeste og passende?
I kveld av alle kvelder bør vel vi fire være sammen?
Vi er det. Men på en annen måte. Vi to vil være ute, blant folk.
Det blir ikke det samme.
Da kan jeg fortelle hva folk virkelig synes om talen din.
En dag kommer du til å bli dronning, Lillibet.
Ditt folk...trenger å kunne se i deg selve essensen av kongelighet.
Jeg vet det, men jeg må vel kunne få danse litt?
-Ja, lindy hop for eksempel. -La dem gå ut.
Vi burde la dem gå ut.
-Men de kan jo bli gjenkjent. -Vi skal være inkognito.
Hvorfor ikke? Vi har jo også vært unge, ikke sant?
Du var annerledes. Du var ikke kronprins.
-Det er kanskje hennes eneste sjanse. -Og min.
Ja vel. Da er det vel avgjort.
Bra. Kan vi fortsette med denne forbaskede talen?
Hurra!
Vi skal få gå ut, Mickey!
Chelsea Barracks, takk, oberst.
Vi skal ut-inkognito.
Kan tiaraen kanskje røpe for mye, Ma'am?
Ja! Takk, Mickey.
-Å! Du ser fantastisk ut. Et moi? -Nydelig.
Først fontenen på Trafalgar Square, så Curzon og til slutt Chelsea Barracks.
I kveld er det vi som bestemmer.
Nei, men se-så fine dere er.
Kaptein Pryce og løytnant Burridge er deres ledsagere.
-Ledsagere? -De blir hos dere på Ritz hele kvelden.
Dette er et svært ærefylt oppdrag for oss.
-Ikke sant? -Absolutt. Jeg har ikke ord.
Dere kommer til å ha det så gøy mens de holder kontroll med dere.
Forstått? Dere skal være hjemme før midnatt.
-Midnatt? -Men det er da freden inntreffer.
Dere skal være der ute. -Lillibet, jeg vil vite hva folk mener.
Klokken ett. Presis.
-Margaret? -Jeg skal oppføre meg. Jeg lover.
-Selvfølgelig. -Av sted med dere, da.
Kjøp flagg her!
Skynd deg, vi må holde tiden.
For en strålende fest.
-Er det ikke helt vidunderlig? -Tut! Tut!
Husk at vi er inkognito.
Da forslår jeg at luen skal sitte rett.
Jeg vil ikke bli sett med en offiser som ikke er kledd et reglementet.
Unnskyld meg!
Unna, vi må forbi her.
Hallo, hallo! Kom opp hit og drikk befriende champagne.
Så mye folk.
-Hallo der, lille venn. Står til? -Margaret... Kom her.
Han kalte meg "lille venn".
-Deres kongelige høyheter. -I kveld er vi Lizzy og Mags.
Vi er her for å danse.
-Champagne? -Mine damer.
-Fins det flere utganger? -Nei, bare denne.
-Deres gjester venter. -Gjester?
Mine damer og herrer.
Deres kongelige høyheter prinsesse Elizabeth og prinsesse Margaret.
Pokker ta mamma.
Ser du dem?
-Hallo der... -Kanskje en rask avstikker, sir?
Ikke i kveld, Burridge. Kom tilbake hit.
-Lord og lady MacLeod. -Sjarmerende.
Jeg har forstått at dere vil avlegge et besøk på vårt gods.
Deres oldemor var med under jakten hos oss en gang.
-Kaptein. -Tilbake til døren, løytnant.
Vi har en suite på stasjonen. Stort å få ta imot kongefamilien der.
Slapp av. Vi ser jo døren herfra.
-Opp? -Vent! Vent på meg.
Vi feirer jo frigjøringen.
Det er ingen fare. Ingen bryr seg om hva jeg gjør.
Du verden, dette var trivelig. Kom.
Våre poloponnier er de beste. Kanskje dere til og med vil ri på dem.
-Margaret og jeg... -Hun må treffe min grandnevø.
Han arver den delen av Skottland som ikke tilhører dere.
Det skal jeg hilse og si. Unnskyld.
God kveld.
Jeg vet om et mye mer spennende sted.
Margaret!
Unnskyld.
-Margaret! -Jeg skal bare ut å lufte meg.
Vent på meg!
Margaret!
Vent, Margaret!
Unnskyld meg. En buss-utmerket.
Vil du være så snill og følge etter den bussen?
-Skal vi ikke gå et annet sted? -Ingenting kan få meg til å vike.
Ingenting? Altså ingenting.
Unnskyld, er det ledig her?
Det var snilt.
Margaret? Hopp av bussen, Margaret.
Hvor går bussen din?
-Trafalgar Square! -Trafalgar Square!
Nei, Margaret!
-Skål. -Skål.
Når bussen stopper, da går du av...
Du gikk visst på utenfor Ritz. Det blir to pence.
-Jeg har dessverre ikke penger. -Av med deg!
-Tvinger du henne til å betale i kveld? -Det er krig.
I Det fjerne østen. Hvem tror du at du er?
-Av med deg, frøken Fisefin. -Jeg betaler for henne.
Vær så god.
Nye reisende. Ingen unntak, alle må betale.
Takk. Det var virkelig snilt.
Margaret!
Vent. Vent litt!
Frøken! Du glemte håndvesken.
-Hvordan stanser man bussen? -Trykk der.
Det er ikke sånn man går av bussen. Folk kan komme til skade.
-Å nei... -Jaha, og hælen datt av. Kom her.
Ødela du hånden din?
Du tar på meg.
-Spyttet er rent. -Ikke gjør det.
Takk, men nå holder det.
Det er best at du ordner deg litt.
-Hvor gjør jeg det? -Kom her.
Unnskyld, jeg vet ikke hva jeg tenkte på.
Unnskyld, vi forsøker å komme frem.
Hallo der, søta.
-Damer er der borte. -Hvilke damer?
Du vet, der du kan ordne deg litt.
-Har du vært i strid, løytnant? -Ikke så mye, men kanskje i kveld.
Mitt oppdrag var mer av det hemmelige slaget.
-Er det sant? -Marinens etterretningstjeneste.
-Jeg heter Jeffers. -Så spennende.
Nå er det tid for å plaske litt.
Men hva i... Ja?
-Unnskyld meg... Telefon, sir. -Hit med den.
Hvem i helvete er det?
Kongen.
-Er alt som det skal? -Ja visst, Deres Majestet.
-Hvor er kaptein Pryce? -Han letter på trykket.
Prinsesse Elizabeth og Margaret hygger seg i ballsalen, sir.
Godt. Og alle venter på talen min?
Forventningene er enorme, sir.
Minn prinsessene på at jeg vil vite i detalj hva folk mener om talen.
-I detalj. -Nå blir vi visst brutt, sir.
-Hvem var det? -Det var Burridge med en rapport.
-Ikke Pryce, altså? -"Lettet på trykket."
-Sier man virkelig det? -Åpenbart.
-Er alt i orden? -Absolutt. Kan vi få komme i gang?
Sånn.
Klar, alle sammen.
-Jeg trodde jeg hadde mistet deg. -Jeg må gå.
-Kongens skål! -Kongens skål.
Du var jammen tørst.
-En til? -Jeg må finne søsteren min.
Hør etter, alle sammen!
Stillhet, takk.
-Talen, ja. Nå er jeg nervøs. -Samme her.
Nå når klokken er slagen...
...og krigens skygge er over i våre hjerter og våre hjem-
-er det tid for oss alle til å ta på oss en ny oppgave...
Å bygge opp et Europa i fred.
Vi takker vår allmektige Gud for befrielsen.
Jeg er omgitt av min familie når jeg nå taler til dere fra London.
-Imperiets eldste hovedstad. -Idiot.
Byen som aldri noensinne ga opp.
La oss minnes de som falt i kamp mot en ubarmhjertig fiende.
-Med stolthet... -Som om han vet noe om det.
Drittsekk. Du er illojal og uforskammet mot din konge.
-Kongen er en mye større mann enn deg. -Dere kjøper vel ikke dette vrøvlet?
Ti stille! Ingen skal få ødelegge denne dagen for meg.
-Kongens skål! -Kongens skål!
...Gud, i evighet.
Spør du meg, fikk du akkurat som fortjent.
Vent!
Kongen forsøkte faktisk å bidra med litt oppmuntring.
Og jeg ble faktisk forbannet i stedet.
"De falne"? Pen omskriving for alt det skitne, fæle og vonde.
-Stans. Hvor skal du? -Denne veien.
Jeg må til Trafalgar Square.
Menneskene der inne er glad i kongen og fedrelandet.
Krigen er over, men alt er helt likt. De samme snobbete stemmene på radioen.
-Stemmer som min, altså? -Nettopp.
Hør nå her, hvem-du-enn-er. Hele min familie har gjort tjeneste i krigen.
Med å lage sandwicher? Herregud...
Ja, det gjorde moren min under lynkrigen.
-Og du hjalp naturligvis til? -Jeg er fenrik i hjelpetroppene.
En jævla offiser... I den kjolen. Ja, nesten i alle fall.
Har du mistet uniformen?
-Jaha, ute inkognito? Hvor lenge? -Inkognito?
-I hjelpetroppene? -11 uker.
Skoen. Gi meg skoen.
-Hva heter du? -Eliz...Lizzy.
Jack.
-Gleder meg. -Håndlagede.
-Formuende familie? -Vi klarer oss.
Og søsteren din er forsvunnet?
-Kan du ta meg til Trafalgar Square. -Nei.
Vi er allerede her.
Kom her.
Gutter, vi har vunnet krigen!
Lykke til!
Vent på meg.
Jack! Jeg foreslår at vi begynner der borte ved løvene.
Hun likner på meg og har blekrosa kjole på seg.
Ta det med ro.
Hyggelig, løytnant?
Jeg skjønner at du har visse forventninger. Men jeg er opptatt.
-Jeg er ikke tilgjengelig. -Greit.
Jack! Hjelp!
Margaret?
Margaret? Margaret? Nei, hold opp!
-Finn deg din egen mann. -Jeg er forferdelig lei for det.
Det skulle bare mangle. -Kom, vi går.
Har du sett søsteren min? Hun burde komme når som helst.
-Skal vi gå ut å danse? -Ja! På Curzon i Mayfair.
Nær Claridges og veldig spesielt. Der kan vi danse lindy hop.
Da går vi. Vi kan jo komme tilbake og hente søsteren din senere.
Ja vel.
Takk, gode gud.
-Skal vi lete videre? -Dette er Mary og Jane.
Hei.
-Vi skal til The Mall. -Søsteren min, da?
Jentene vil se kongen og dronningen. Søsteren din er nok der.
-Det tror jeg neppe. -Så fint du snakker, da!
-Mine damer. -Mot Buckingham Palace!
Ok, hvis det er det du vil. Jeg leter på egen hånd.
Her, blant alle de fremmede, hvilket sikkert blir farlig.
-Da er vi fremme. -Se!
Curzon er topp.
-Vi vil se kongen! -Vi vil se kongen!
Unnskyld. Unnskyld meg.
Jaså, det er deg.
Hvor er prinsessene?
På helt feil sted.
Det er kaos der nede.
-Jeg kunne drept for en G&T nå. -Samme her.
Er du for fin til å vinke, eller? De ledet oss jo gjennom krigen.
Mener du virkelig det?
Ja, noen av oss.
Har du mistet noen?
10, 9, 8, 7-
-6, 5, 4, 3, 2, 1!
Kysser du ofte andres kjærester?
Kjæreste? Så vær så god. -Jeg kan velge og vrake i kveld.
Må du ødelegge kvelden min?
Du skulle jo hjelpe meg. Min søster nevnte Curzon. Hvor ligger det?
Og så...
Ja, og så?
...kan vi ta en drink.
Men du er jo "opptatt"?
Han er utenlands. Men du vet hva vi sier i det militære.
"Utenlands teller ikke."
Greit. Da finner vi søsteren din. -Unnskyld.
Våkn opp! Nå må vi få prinsessene tilbake til slottet.
Prinsessene!
Unnskyld!
...ikke mange som vet det, men vi nedstammer fra selveste kong Macbeth.
Sir?
...det var den engelskmannens feil.
Unnskyld, sir.
Denne veien!
-Det var uflaks med Curzon. -Ja, jeg ville danse lindy hop.
Da er det Lord Stan's som gjelder.
-Er det populært? -Veldig.
God kveld, Raymond.
Du store min.
Følg meg.
-En skikkelig drink? -Ja.
Gå du, jeg kommer straks.
Vær så god.
God kveld, Andrew. To pink gin, doble.
Og det lille ekstra, så kvelden blir min.
Oi, spill også.
Ha det hyggelig.
-Skål. -Skål.
Dette er Curzon Club. Unnskyld meg, vi må fram.
Unnskyld.
God kveld, jeg lurer på om søsteren min er her.
-Rosablomstret kjole. -Jeg kan ikke huske alle.
Se deg for.
Glemte du noe, bombeflyger?
En gang til -og nå som om du mener det.
-Hopp i havet. -Jack!
Sir.
Nå husker jeg jenta i rosa kjole.
Hun var her sammen med en marineoffiser.
Hvor ble det av henne?
Vi må ta en prat om penger.
Lord Stan's. En nattklubb.
-Hvor? -Soho. Bak Dean Street.
Jack, vet du hvor... Jack?
Jack! Men ærlig talt...
-Hvor? -Venstre, rett fram, venstre...
...så høyre, andre til venstre og gjennom smuget. Det er på høyre side.
Du kan ikke gå feil.
-Det begynner å utarte seg. -De blir snart lei.
Jeg lurer på hvordan det blir nå når krigen er over.
-Mr Churchill tar hånd om det. -Hvis han vinner valget, ja.
Kjære...
Folk er takknemlige. Snart er alt som før igjen.
Som før? Jeg lurer på om de innser hvilke utfordringer de står overfor.
Lillibets verden.
Unnskyld, kan De hjelpe meg?
-Hvor ligger Broadwick...? -Her er det du vil ha.
-Ikke gjør meg noe! -Nei da.
-Du er tilbake. -Ja.
Beklager at jeg forsvant.
Du tok igjen med kapteinen, men så stakk du.
Det var på grunn av militærpolitiet som var der.
Du ble redd. Jeg så det.
Jeg trenger ikke din hjelp.
Ok, vi er jo bare i Soho der gjenger, narkotika og drap er hverdagskost.
11 uker i hjelpetroppene -da takler man alt.
-Jeg stakk iallfall ikke av. -Nei, det rakk du ikke.
Vær så snill, si hvor Broadwick Street ligger.
Ja, jeg ble degradert. Jeg var oppsetsig.
-Det må ligge noe mer bak. -Tror du det?
Vi skal finne søsteren din.
Står til, vennen?
Piccadilly-kommandoen.
En jente på jobb.
Hei. Vi lurer på om du kjenner noen ved navn lord Stan.
Rød.
Tid for å satse.
Tid for å satse, mine damer og herrer.
Der er du jo.
Står til, lille venn?
-Hvor har du tenkt deg? -Jeg må...du vet. Det gjør vondt.
-Hei. -God kveld.
Deg har jeg ikke sett her før. Er du ikke litt for fin for dette stedet?
Jeg er P2. Prinsesse nummer 2. Prinsesse Margaret.
Dæven steike!
P2 på mitt bordell. Helt fantastisk.
Det er ingen som bryr seg om meg.
Unnskyld, hun er sammen med meg.
-Han var slem mot meg. -Jeg tar meg av henne.-Kom igjen.
-Jeg liker deg ikke lenger. -Du hørte damen.-Raymond.
Vis vår venn fra marinen døren.
-Deres Majestet. -Deres Høyhet holder.
-Vil De se på samlingen min? -Samling?
-Så interessant. -Den strekker seg langt tilbake.
Dronning og keiserinne Viktoria. For en fantastisk dame.
Raymond.
Vær så god.
-Mange takk. -Har det vært en hard natt?
Inkognito. Dessverre ble ingenting som jeg hadde håpet.
Curzon var kjedelig...
Mye bedre kaffe enn vi har hjemme.
Og det blir ikke Chelsea Barracks på meg.
-Chelsea Barracks? -Er De utenlandsk?
-Så engelsk som man kan bli. -Vi er tyske.
Men det må ikke sies i offentlige sammenhenger, blant les sujets.
Men hvorfor Chelsea Barracks?
De skal ha noen fabelaktige fester. Offiserer overalt.
-Er det behov for jenter der? -Ja visst. Og jeg har adgangstegnet.
Adgangstegnet? Bra.
Jeg samler noen betrodde medarbeidere. -Raymond, full beredskap.
-Så rasende spennende. -Vi drar dit sammen.
Adjø.
-Ja? Nei, men hei, Daisy. -Hun er sammen med meg.
-Ingen halliker. -Slipp meg inn.
Er De vinhandler? Min mor er sikkert interessert. Å, herregud.
-Hva er det der? -Solar Chariot.
Deler av den iallfall. Ble nummer to i Saint Leger i fjor.
Det var jeg som delte ut premiene der.
-Hvor lenge har du holdt på? -Dette er første gang.
Som jeg er ute helt på egen hånd, altså.
-Hva heter du? -Margaret.
-På ordentlig. -Margaret.
For et sammentreff.
-For en vakker hud. -Alt er vakkert.
-Hun minner om meg som ung. -Den ungdommen...
Jack, her oppe.
Skynd deg.
La oss få opp farten.
Dro ikke du sammen med Stan og jentene?
Til et eller annet Buttocks? Eller var det Bullocks det het?
Kanskje Borr...
-Hun tror at jeg er Margaret. -Frøken?
-Våkn opp!
Hvor dro de? Til Borr...?
-Jentene og hun dro til Chelsea. -Barracks...
-I bilen med jentene. -Jenter som er på jobb.
Ja, vi jobber faktisk hardt også.
Min søster i en bil full av ludder.
Ingen halliker her. Jeg skal gi deg en omgang.
Bare prøv deg, gutt.
Smak på denne!
-Kom igjen. -Jack.
Kom tilbake!
Skynd deg. Her inne.
Dans. Du må prøve.
Ikke prøv riktig så hardt.
-Hva er problemet med militærpolitiet? -Hva mener du?
Sannheten er at jeg ikke har lov til å være ute i kveld.
Får de tak i meg, er jeg ille ute.
Er du desertør?
Der er du! Kom tilbake hit.
Løp. Løp!
Her borte.
-Mot Chelsea Barracks? -Takk, men nå klarer jeg meg alene.
-Du har gjort ditt. -Jaså?
Beklager det med pengene. Vi tenker vanligvis ikke på sånt.
Det må være deilig. Vi tenker ikke på annet.
Vi må jobbe for føden. Min familie er gateselgere.
-Ikke desertører? -Jeg stakk av fra tjenesten.
Er ikke det å desertere?
Jo, hvis jeg ikke er på plass i morgen tidlig.
-Hvorfor? Hva gjør de med deg da? -En hel del.
Krigsrett. Militærfengsel. Hvis de ikke skyter meg, da.
Men da må de få tak i meg først.
-Men hvor vil du dra? -Kanskje til Paris eller Canada.
Men først til Battersea. Der er det noen jeg må besøke.
Kjenner hun til dette? Venninnen din.
Mamma? Nei.
Og sånn skal det forbli.
Drosje!
-Du får ikke tak i drosje i kveld. -Jeg kan ikke gå til Chelsea.
-En slepebåt? -Raskere enn drosje. Skynd deg.
To shilling. Per person.
-Hvordan har det gått for deg? -Det har vært som en drøm.
Først conga på Ritz. Så på bussen med en marineoffiser.
Mellom Ritz og Trafalgar Square. Men nå er jeg forsinket.
-Mamma kommer til å bli rasende. -Hun stiller visst høye krav.
Nei, men hei.
-Kan jeg hjelpe Dem med noe? -Adgangstegnet.
Gud bevare kongen.
-Av sted med dere, jenter. -Gud bevare kongen.
-Lammekjøtt.
Tenk på hva du sier. -P2, hold deg til meg.
-Hold hendene for dere selv. -En av gangen, en av gangen.
Se på stakkarene.
De prøver fremdeles "å gjøre det beste ut av situasjonen".
-Det hjalp oss gjennom krigen. -Men nå ligger alt i ruiner.
58 netter i en iskald cockpit burde være verdt mer enn dette.
Men dette tilhører din klasse. Det fins ikke noe for meg her.
Bortsett fra moren din.
Du hører jo faktisk etter.
Hvorfor?
En fæl natt. Vi var på vei tilbake etter et bomberaid over Berlin.
Da vi var oppe på 600 fot, ble vi truffet av luftvernskyts.
Pang... For et helvetes kaos.
Flyet falt nesten fra hverandre.
Hullene var så store at jeg kunne se stjernene gjennom dem. Røyk overalt.
Jeg klatret opp til kameraten min, Charlie.
Da jeg kom fram, var han...helt gjennomvåt.
Fortsett.
Jeg holdt hånden hans hele veien hjem.
Han snakket hele tiden.
-Om hva? -Mest vrøvl.
På grunn av smertene og morfinet.
Da vi kom fram, var hånden hans iskald.
Da jeg kom tilbake, gikk jeg til stasjonsbefalet. Winco Glossop.
Jeg spurte, veldig høflig, om jeg kunne få slippe å fly en stund.
Han degraderte meg, stemplet "lav kampmoral" i papirene mine-
-og sendte meg rett opp igjen mot japanerne.
Og så sier de at flyvåpenet ikke har sans for humor.
BEFAL
Vent.
Det kan drøye til i morgen.
"De dødsdømte mennene tok en siste drink før de døde."
En drink?
-En forbasket god drink. -Nettopp.
-Du er faktisk ikke så verst. -Ikke du heller.
Vent litt, militærpolitiet. De kommer til å kontrollere meg.
-Er du sikker på at vi bør gjøre dette? -Nei. Vi ses der inne, ved orkesteret.
Vær forsiktig.
-Jeg sa klart at jeg ville... -Dere to, tilbake på post.
-De skulle vært hjemme for lenge siden. -Ikke få panikk nå.
Vi kan stole på ledsagerne deres.
Så hvor er de, da? Jeg visste at de ikke var klare for dette.
Frihet gir fort mersmak.
Lillibet klarer dette. Hun er ansvarsfull og kjenner sin plikt.
-Hun kan oppføre seg. -Det håper jeg virkelig.
Lord Stan, dette er jo bare helt fabelaktig.
-Men nå er det tid for deg å dra hjem. -Bare en liten stund til.
-Får jeg lov? -Bare én dans til!
-Hvem har sluppet deg inn? -Jeg skal følge damen hjem.
Gutter, kan vi ikke snakke om det?
Hvordan er det med whisky? Nylonstrømpebukser? Eller bananer?
Bananer?
-Vi kan jo diskutere det. -En bunt hver, hva?
God kveld.
Inkognito.
Sikkerheten er elendig her. Under all kritikk.
Fortsett.
Hallo der, flysoldat.
Hva gjør du her, gutt? Hallo der!
Kappen, frøken.
-Du tar den siden, så tar jeg denne. -Ja vel.
Så flott du er.
Hun er min.
-En dans? -Er du en nattsommerfugl?
-Jeg kan være hva du vil. -Nei takk.
-Sikker? -To.
-Jeg så henne først. -Slipp meg.
-Jeg har høyere rang. -Jeg har høyest rang av dere alle.
Au. Nei. Vær så snill. Hold opp!
Slipp, sa jeg jo.
Jack. Jack! Der borte.
-Det gjør vondt. -Slipp henne.
Takk.
Takk gud at du er her, Lillibet. Det ble litt mye nå.
-Er alt i orden? -For en utrolig kveld.
Ja, jeg ser det.
Det var jo dette vi ville ha. Det er lindy hop!
Og så rundt.
Bra.
Skål!
Jack.
Unnskyld, sir.
Slutt! Hold opp umiddelbart. Slipp ham.
-Og hvem er så du? -Prinsesse Elizabeth.
Slipp min venn, takk.
-Din venn? -Ja, det håper jeg at han er.
-Prinsesse? -Ja.
-Vi må hjem, Margaret. -Bli med oss.
Vis respekt for prinsessene, flysoldat.
Skal du befale meg?
Jeg ber deg.
Fantastisk fest. Takk for at dere kom.
Takk gud at vi fant dere. De er sikkert rasende på slottet.
-Si til dem at alt er under kontroll. -Da blir vi henrettet.
Denne gangen kommer vi ikke til å slippe dere av syne.
Pryce, du er kaptein. Men jeg er prinsesse.
Jeg vil ikke bli sett sammen med en offiser som ikke er reglementert kledd.
-Lillibet... -Margaret.
Forbaskede prinsesse. Typisk min flaks.
Kan vi bli med til moren din? Hun kan ikke dra hjem i denne tilstanden.
Jack? Jack!
Jeg er helt utslitt.
De må tilbake til slottet umiddelbart.
Forsiktig!
Jack!
La meg få forklare. Det hele var...komplisert.
Du løy for meg hele kvelden. Du tror at du kan slippe unna med alt.
Nei, tvert imot.
Hva skal jeg kalle deg, da?
Deres Høyhet? Deres Majestet?
-Lizzy går bra. -Nei. Du skjemte meg ut.
Jeg var nødt til det. Jeg kan jo ikke engang lage te selv.
Jeg har aldri vært ute på egen hånd. Ikke egentlig.
Til og med da jeg gjorde tjeneste, måtte jeg komme hjem til middag.
Men i kveld brydde ingen seg om hvem jeg var.
Hadde ikke Margaret forsvunnet, ville jeg aldri fått være...
...helt vanlig.
Dette har vært den mest fantastiske kvelden i mitt liv.
Og bare så du vet det, så har ikke mamma flere røde løpere.
Ma'am?
Kom igjen, Burridge.
Ma'am, det ville vært mer behagelig i drosjen.
Ma'am?
Hallo, Jack!
-Er det ikke litt vel tidlig? -Hun er gateselger.
Hun selger frukt og grønt.
-Hvor er jeg? -Hvem der?
-Hei, mamma. -Jack? Hva i all verden gjør du her?
Så hyggelig å treffe Dem. Det synes vi begge.
Hei. Mags heter jeg. Jeg er visst litt på druen.
-Hvordan det nå enn gikk til. -Det er best dere kommer inn.
-Hun må ta seg et bad. -Takk, mrs Hodges.
-Si Joan. -Takk, Joan.
Tar du tevannet? Det koker.
Jeg låner varebilen, mamma.
-Hørte du talen? -Ja.
Stakkars mann. Han valgte ikke jobben sin.
-Men han gjorde sin plikt. -Ja, ikke sant?
Min søster havnet i litt trøbbel. Jack hjalp henne.
-Han er normalt ikke blant overklassen. -Han liker ikke sånne som meg.
-Krigen har vært tung for ham. -Ja, han fortalte det.
Flysoldatene hadde så høye idealer. Hvor ble det av dem?
Men han klarte seg iallfall. Han har klart seg, ikke sant?
Jeg mener, å dukke opp sånn midt på natten...
Det er ikke en hvilken som helst natt. Vi har vunnet krigen.
Merkelige ting skjer. De gjør sikkert et unntak.
Opp med deg!
Tusen takk for badet.
Oi, en drosje.
Tusen takk for alt du har hjulpet oss med.
Det ville aldri gått bra uten deg.
-Kan du dra hjem alene? -Alene?
-Jeg kjører med Jack. -Vi kan ikke dra uten Dem.
Jo da, det kan dere. Én prinsesse er bedre enn ingen prinsesser.
-Buckingham Palace, takk. -Hopp inn, kaptein.
Var det ikke en festlig kveld?
-Du tar vel vare på deg selv, Jack? -Ja da. Ha det, mamma.
Hallo! Nå er jeg hjemme!
Dere to... Jeg tar meg av dere senere.
-Hvor i helvete har du vært? -Det gjør ikke saken noe bedre.
-Hvor har du vært, kjære? -Overalt.
Og jeg har virkelig hatt en virkelig interessant natt.
-Sett deg og fortell om det. -Ja, gjør det.
-Jeg er ganske trett. -Margaret!
-Hvor er din søster? -Nettopp... Lillibet.
Hun har kjørt av sted med en som hun traff. Han heter Jack.
En hyggelig flysoldat. Hun er nok litt begeistret for ham.
Og hvor er hun nå?
-Og nå, da? -Jeg kjører deg hjem.
-Og så er du borte? -Noe sånt.
-Hvorfor ble du ikke med søsteren din? -Jeg ville ikke at det skulle ta slutt.
Jeg ville bare at... Jeg vet ikke.
Har ikke prinsesser alt de noen gang kan ønske seg?
Men kanskje jeg ikke vil være prinsesse?
Kanskje jeg vil ha noe annet. Paris!
Ikke se så sur ut, kjære tippoldemor.
Vi tar en liten omvei. Det haster jo faktisk ikke.
Jeg kan sitte på Café de Flore hele dagen. Ikke et eneste møte.
Jeg kan drikke varm sjokolade med krem.
Du blir nødt til å arbeide også.
-Rusle langs boulevardene. -Besøke Eiffeltårnet, hvis det står.
Montmartre, Louvre og Luxembourg-hagen.
En søndagsettermiddag.
Som en hvilken som helst annen jente.
Ingen som bukker eller neier.
Vi kunne gå ut og danse. Jeg er ganske flink.
-Ja, jeg vet det. -Jeg kan lære deg det ordentlig.
Takk.
All den friheten, å kunne puste fritt. "Tenk om..."
Men sånn blir det jo ikke.
Nei.
Ritz, så Trafalgar Square.
Så Curzon Club med han som var før Raymond og Stan.
Jeg fikk noe rosa med bobler å drikke. Det smakte litt rart.
Så bar det av sted til Soho. Veldig interessant sted med døde hester.
Det var en røyk som alle ville ha. Hva er forresten et bordell?
Still dem der borte.
Sånn ja. Neste.
Å, hei. Mamma...
Beklager at vi er sene.
Dette er min venn Jack Hodges. Vi bør be ham på frokost.
Jeg synes ikke at det sømmer seg.
Men det synes jeg.
Vi hørte talen Deres, sir.
På en pub.
På en pub? Jeg antar at folk var for fulle til å høre ordentlig etter.
Nei, de likte talen. De satte virkelig stor pris på den.
-Hvor møttes dere? -På bussen.
Jaså? Jeg har alltid hatt lyst til å ta buss.
Jeg tok feil buss, Margaret tok en annen.
Jack har vært helt fantastisk.
Jaså? Fantastisk på hvilken måte?
Jeg var heldig som hadde ham til å passe på meg.
Han er en ordentlig helt. Over 50 flyvninger over Tyskland.
-Hvordan gikk det for deg? -Jeg gjorde mitt beste.
Det merket betyr at han har skutt ned minst fem fiendtlige fly.
Ja, jeg vet faktisk hva det betyr.
-Han er ganske myk under overflaten. -Lizzy!
Hva var det som var så morsomt?
Jack må av sted. Jeg vil gjerne prate med ham først.
-Hvor mye skylder jeg deg? -7 pund, 11 shilling og 4 pence.
Vi har ingen kontanter her. Men jeg skal spørre blant tjenerskapet.
Jaha...det virker som om du passet på at hun kom helskinnet hjem.
-Takk for det. For alt sammen. -Takk, sir.
Lillibet, dette må aldri noensinne komme ut.
I går kveld var du på Ritz.
Jeg har lunsj med USAs ambassadør. Utenrikspolitikk står på agendaen.
-Vil du være med? -Gjerne.
Fint.
Unnskyld. Jeg kunne sovet i en uke nå.
Fremtiden tilhører slett ikke bare min klasse.
Det tror ikke du heller.
Ja vel... Pappa kommer nok når som helst med pengene dine.
-Stridsberedskap? -Sov videre, du. Jack skal dra nå.
-Ha det, Jack. -Tiden er inne.
Jeg rekker ikke dit på en halvtime.
Pappa kan ringe. Han har ganske stor innflytelse.
-Faktisk kan jeg ringe selv. -Jeg klarer meg.
Drar du tilbake?
Ja, det gjør jeg.
Sa du en halvtime?
Ta det med ro!
Jeg har kjørt siden jeg var elleve. En av fordelene med å eie halve Skottland.
Fenrik Windsor transporterer flysoldat Hodges. Spesialoppdrag.
Det var en fin kveld, ikke sant?
Den vil alltid være et vakkert minne.
-Adjø, Ma'am. -Adjø, flysoldat.
Og du sier ikke et ord, ikke sant?
Skynd deg, Jack! Oppstilling!